Goddag.
Mitt navn er Deems Taylor,
og det er min fornøyelige oppgave til å ønske Dere velkommen her
på vegne av Walt Disney, Leopold Stokowski
og alle de andre kunstnere og musikere hvis samlede talenter
gikk til skapelsen av denne nye form for underholdning, Fantasia.
Hva Dere kommer til å se
er et design av bilder og historier
som musik har inspireret i sinn og fantasi
av en gruppe artister.
Med andre ord, dette vil ikke være
fortolkninger av utdannete musikere.
Hvilket jeg synes er godt.
Det tre former for musikk i dette Fantasia programmet.
Først er det den som forteller en bestemt historie.
Så er der den som, selv om den ikke har noen bestemt handling,
maler en rekke mer eller mindre, bestemte bilder.
Så er det en tredje slags,
musikk, som simpelthen finnes for sin egen skyld.
Det stykket som åpner vårt Fantasia program,
Toccata og fuge, er musik av denne tredje art,
hva vi kaller absolutt musikk.
Selve tittelen har ingen mening ut over en beskrivelse av formen på musikken.
Hva Dere vil få se på skjermen, er en film av de forskjellige abstrakte bilder
som kan passere gjennom Deres hode
hvis Dere satt i en konsertsal og lyttet til denne musikken.
Til å begynne med er Dere mer eller mindre bevisst om orkesteret.
Så vår film åpner med en rekke inntrykk
av dirigenten og spillerne.
Så begynner musikken å foreslå andre ting til din fantasi.
Det kunne være, åh, bare masser av farger.
Eller det kan være skyformasjoner eller vakre landskap
eller vage skygger eller geometriske figurer svevende i rommet.
Så nå presenterer vi
Toccata og fuge i d-moll av Johann Sebastian Bach,
fortolket i bilder av Walt Disney og hans medarbeidere,
og i musikk av Philadelphia Orchestra
og dets dirigent, Leopold Stokowski.
Det er rart hvor feil en kunstner kan ta av sitt eget verk.
Det eneste av sine verker Tchaikovsky virkelig hatet
var Nøtteknekkersuiten,
som formentlig var det mest populære, han noensinne skrev.
Det er en serie av danser tatt ut av en hel ballett
kalt Nøtteknekkeren
som han engang komponerte til St. Petersburg operahus.
Det var ikke noen suksess og ingen oppfører den i dag,
men jeg er temmelig sikker på, at Dere vil gjenkjenne musikken fra suiten,
når Dere hører den.
Forøvrig vil Dere ikke se noen nøtteknekker på skjermen.
Det er ingenting tilbake av ham enn tittelen.
Og nå skal vi høre et stykke musikk, som forteller en ganske definitiv historie.
I dette tilfelle kom faktisk historien først
og komponisten skrev musikken til den.
Det er en veldig gammel historie, en som går tilbake nesten 2.000 år.
En legende om en trollmann som hadde en lærling.
Han var en kvikk ung gutt, meget ivrig etter å lære alt.
Han var faktisk litt for glup,
for han begynte med noen av sjefens beste magiske triks
før han lærte å kontrollere dem.
En dag, for eksempel, da han hadde fått i oppgave av sin mester,
å fylle en gryte med vann, fikk han den geniale idéen,
å vekke et kosteskaft til live for å bære vannet for seg.
Ja, det virket riktig bra, til å begynne med.
Men dessverre, han hadde glemt den magiske formelen,
som ville få kosteskaftet til å stoppe med å bære vann,
han fant ut at han hadde påbegynt noe han ikke kunne gjøre ferdig.
Mr. Stokowski. Mr. Stokowski.
Gratuler, sir.
Gratulerer til deg, Mickey.
Tji, takk.
Nå farvel. Vi ses.
Farvel.
Da Igor Stravinsky skrev balletten "Vårofferet"...
Jeg gjentar,
da Igor Stravinsky skrev sin ballett, "Vårofferet",
var hans formål, med sine egne ord, at "Sacre du printemps".
Så Walt Disney og hans kunstnerkollegaer har tatt ham på ordet.
I stedenfor å presentere ballett i sin opprinnelige form,
som enkelt seriøs stammedansning, har de visualisert det som et festspill,
som historien om livets vekst på Jorden.
Og den historien, som Dere vil se den,
er ikke et produkt av noens fantasi.
Det er en nøyaktig gjengivelse av hva vitenskapen tror foregikk
i de første par milliarder år av denne planetens eksistens.
Vitenskap, ikke kunst, skrev scenariet til denne film.
Ifølge vitenskapen, var de første levende væsener
encellede organismer,
bitte små hvite eller grønne klatter av nesten ingenting,
som levde i vannet.
Ettersom tiden gikk, begynte det å vrimle i havene
med alle former for marine skapninger.
Endelig, etter omkring en milliard år,
begynte visse fisk, mer ambisiøse enn resten,
å kravle på land og ble de første padder.
Og så, for flere hundre millioner år siden,
slo naturen inn på en annen kurs og skapte dinosaurene.
Navnet "dinosaur" stammer fra to greske ord
som betyr "forferdelig øgle."
Og det var helt sikkert også.
De kom i alle former og størrelser,
fra små, kravlende redsler på størrelse med en kylling
til hundre tonns mareritt.
De var ikke særlig kloke.
Selv de største av dem hadde kun hjerne som en due.
De levede i luften og i vannet såvel som på land.
Som regel var de vegetarianere,
riktig vennlige og lette å komme ut av det med.
Det var imidlertid bøller og gangstere blant dem.
Det verste av dem alle, en brutal en ved navn Tyrannosaurus rex,
var nok den verste dreper som noensinne har levd.
Dinosaurerne var skapelsens herre i omkring 200 millioner år.
Og så... Vel, Vi vet ikke presis, hva som skjedde.
Noen forskere mener, at stor tørke og jordskælv
forvandlet hele verden til en gigantisk støvsky.
Under alle omstendigheter, dinosaurene ble utslettet.
Det er der vår historie slutter.
Hvor den begynner er på et tidspunkt uendeligt langt tilbake,
da det ikke var noe liv på Jorden.
Kun skyer av damp,
kokende hav og eksploderende vulkaner.
Så forestill Dere selv ute i rommet,
for milliarder og atter milliarder av år siden,
Dere ser ned på denne ensomme, plagete lille planet,
som roterer i et tomt hav av ingenting.
Og nå tar vi en 15 minutters pause.
Før vi begynner med andre halvdel av programmet,
vil jeg gjerne presenterer noen for Dere,
noen, som er meget viktig for Fantasia.
Han er veldig sjenert og tilbakeholdende.
Jeg løp på ham en dag i Disney's Studio.
Og da jeg gjorde det, innså jeg plutselig,
at dette ikke var et uunnverlig medlem av organisasjonen,
men en tv-personlighet med muligheter ingen her omkring
noensinne hadde forestilt seg.
Jeg er derfor meget glad for å kunne presentere Dere for
lydsporet.
All right. Kom nå
Det er i orden. Ikke vær redd.
Så så lydsporet..
Da jeg så ham, oppdaget jeg at alle fine lyder
skaper et like fint bilde.
Se nå. Vil lydsporet vennligst lage en lyd?
Kom nå, vær ikke nervøs. Gå videre. Enhver lyd.
Nå, det var ikke helt hva jeg hadde i tankene.
Anta at vi hører og ser harpen.
Nå en av strykerne, la oss si fiolinen.
Og nå... nå, en av treblåserne, en fløyte.
Veldig flott.
La oss få et messinginstrument, trompeten.
All right. Hva med et lavt instrument, fagotten?
Fortsett. fortsett. Kast den andre sko.
La oss nå anta at vi ser noen slagverksinstrumenter,
vi begynner med stortrommen.
Takk for det, gamle mann.
Symfonien Beethoven kalte Pastoral,
hans sjette, er et av de få stykker musikk, som han skrev og
som forteller en bestemt historie.
Han var en stor naturelsker, og i denne symfonien,
maler han et musikalsk bilde av en dag på landet.
Selvfølgelig er det landskapet som Beethoven beskriver
det landskapet som han kjente.
Men hans musikk dekker et større område enn det,
så Walt Disney har gitt Pastoral Symfoni en mytologisk ramme.
Og denne rammen er Olympen, gudenes bolig.
Og her, møter vi først og fremst, en gruppe fantastiske vesener,
fra marken og skogen,
enhjørninger, fauner, Pegasus, den flyvende hesten,
og hele hans familie, Kentaurene,
disse merkelige skapninger, som er halvt mann og halvt hest.
Og deres venninner, Kentaurettere.
Senere møter vi vår gamle venn, Bacchus, vinens gud,
som leder av et Bacchanal.
Festen blir avbrudt av en storm.
Og nå ser vi Vulcan som kaster tordenkiler
og gir dem over til konge over alle guder, Zevs,
som spiller dart med dem.
Da stormen ebber ut ser vi Iris, regnbuens gudinne.
Og Apollo, som kjører sin solvogn over himmelen.
Og så Morfeus, søvnens gud,
som dekker alt med sin kappe av natt,
som Diana, som bruker nymånen som bue,
til å skyte ut en ildpil, som overstrør himmelen med stjerner.
Vi vil nå fremføre en av de mest kjente og populære balletter noensinne skrevet,
Timenes dans fra Ponchielli opera La Gioconda.
Det er et opptog av dagens timer.
Vi ser først en gruppe dansere i kostymer
som antyder det fine daggry.
Deretter kommer en annen gruppe inn
kledd for å representere det sterke dagslyset.
Da de trekker seg tilbake kommer en tredje gruppe inn
i kostymer, som antyder de delikate toner fra en tidlig aften.
Så en siste gruppe, alle i sort, de dystre nattetimer.
Plutselig bryter orkestret ut i en strålende finale
hvor de mørke timer overvinnes av de lyse timer.
Alt dette foregår i den store sal med sin hage utenfor,
Grev Alvise palass, en venesiansk adelsmann.
Det siste nummer på vårt Fantasia program
er en kombinasjon av to stykker musikk, så aldeles forskjellige
i oppbygning og stemning, at de danner det perfekte samspill for hverandre.
Den første er En natt på Bloksberg,
av en av Russlands største komponister, Modest Mussorgskij.
Den andre er Franz Schuberts verdensberømte Ave Maria.
Musikalsk og dramatisk, har vi her en bilde,
om kampen mellem det profane og det hellige.
Bloksberg er, ifølge tradisjonen,
møtestedet for Satan og hans tilhengere.
Her på Valborgsaften, som svarer til vår egen Halloween,
samles alle onde skapninger for å tilbe sin Herre.
Under hans magi, danser de vilt
inntil daggry og lyden av kirkeklokkene
sender den infernalske hæren luskende tilbake til deres mørke boliger.
Og så hører vi Ave Maria, med sitt triumfbudskap
av håp og liv over de mørkets makter, av fortvilelse og død.